Title: Maleficent Year: 2014 Duration: 01:37:28 Subtitles Source: Yes
‫הכתוביות הובאו, נערכו וסונכרנו ע"י UniHebSubs ‫גרסת Unicode
‫הבה נספר מחדש סיפור ישן,
‫ונראה אם אתם אכן ‫מכירים אותו היטב.
‫היה היו שתי ממלכות ‫שחיו ביריבות קשה.
‫הקרע ביניהן היה כה עמוק ‫שנאמר שרק גיבור גדול,
‫או רשע נורא, ‫יצליח לאחד אותן.
‫בממלכה אחת גרו ‫אנשים כמוכם וכמוני,
‫ושלט בהם מלך יהיר וחמדן.
‫הם מעולם לא היו מרוצים ‫וקינאו בעושרם וביופיים של שכניהם.
‫כי בממלכה השנייה, "הביצות",
‫חיו יצורים מוזרים ונפלאים ‫מכל הסוגים.
‫ולהם לא היה צורך במלך או במלכה, ‫מפני שבטחו זה בזה.
‫בעץ גדול על צוק נישא בביצות, ‫חיה אחת מהם.
‫היא אולי נראית כמו ילדה, ‫אבל היא לא הייתה סתם ילדה.
‫היא הייתה פיה.
‫זהו זה.
‫ושמה היה מליפיסנט.
‫בוקר טוב, מר שנטרל, ‫יופי של כובע!
‫לא... לא, אל תעשה את זה!
‫לא פגעת בי!
‫בוקר טוב! ‫-בוקר טוב!
‫יופי של עבודה, בנות!
‫מה כל ההתרגשות? -שומרי הגבול... ‫-תורי! אני רוצה לספר לה!
‫אני רוצה! ‫-יש חוקים, פליטל. הפעם תורי,
‫תורך בפעם הבאה. שומרי הגבול... ‫-לא, את סיפרת בפעם שעברה,
‫אז תורי לספר הפעם, ובפעם הבאה ‫תור טיסלוויט. -מה לספר לי?
‫בסדר! ‫-תודה.
‫מליפיסנט, שומרי הגבול...
‫שומרי הגבול מצאו ‫גנב אנושי בבור האוצרות!
‫סליחה.
‫היא תמיד ממהרת ‫עם הכנפיים הגדולות שלה!
‫בני אדם בביצות. ‫אני מקווה שלא תפרוץ עוד מלחמה.
‫אני לא פוחדת. וחוץ מזה, ‫אף פעם לא ראיתי בן אדם מקרוב.
‫צא החוצה!
‫לא. הם רוצים להרוג אותי. ‫וחוץ מזה, הם נורא מכוערים.
‫זו גסות איומה!
‫אל תקשיב לו, בלתזאר. ‫יש לך יופי קלאסי.
‫זה לא בסדר לגנוב, אבל אנחנו ‫לא הורגים אנשים בגלל זה.
‫צא! צא ברגע זה!
‫אתה בוגר?
‫לא.
‫אני חושבת שהוא רק ילד.
‫ואת רק ילדה... אני חושב.
‫מי אתה?
‫קוראים לי סטפן. מי את?
‫אני מליפיסנט.
‫כן, נכון.
‫אתה צריך להחזיר את זה. ‫-להחזיר את מה?
‫אם הייתי יודע שתזרקי את זה, ‫הייתי משאיר את זה אצלי.
‫לא זרקתי את זה. החזרתי את זה ‫הביתה, כמו שאעשה למענך.
‫יום אחד, אני אגור שם. ‫בטירה.
‫איפה אתה גר עכשיו?
‫באסם.
‫אז ההורים שלך חוואים?
‫ההורים שלי מתו.
‫גם שלי.
‫אנחנו עוד נתראה.
‫לא כדאי לך לחזור לכאן. ‫זה מסוכן.
‫ואם אבחר בכך, אם אחזור, ‫תהיי פה?
‫אולי.
‫מה קרה? ‫-הטבעת שלך. ברזל שורף פיות.
‫אני מצטער.
‫הכנפיים שלך יפות.
‫מליפיסנט חשבה איך סטפן ‫השליך את הטבעת שלו,
‫הוא שהיה לו מעט כל כך בעולם,
‫רק כדי שידו תיגע שוב בידה.
‫זה נגע ללבה.
‫וכך קרה שהגנב הצעיר, ‫שקיווה לגנוב אבן חן... -מליפיסנט!
‫גנב משהו יקר בהרבה.
‫מליפיסנט?
‫מליפיסנט!
‫אחרי כל השבועות האלה, ‫תראו מי חזר.
‫חשבתי ששווה להסתכן.
‫אז מה את אוהבת לעשות?
‫סטפן ומליפיסנט ‫נעשו חברים במפתיע.
‫ולזמן מה היה נדמה, אצלם לפחות,
‫שהשנאה עתיקת היומין בין ‫בני אדם לפיות נשכחה כליל.
‫כפי שקורה לרוב, ‫החברות הפכה אט אט למשהו אחר.
‫וביום הולדתה השש עשרה, ‫סטפן נתן למליפיסנט מתנה.
‫הוא אמר לה שזו נשיקה ‫של אהבת אמת.
‫אך זה לא נועד לקרות.
‫עם חלוף השנים, שאיפותיו של סטפן ‫גרמו לו להתרחק ממליפיסנט,
‫ולהתקרב לפיתוייה ‫של ממלכת האדם.
‫בשעה שמליפיסנט, ‫הפיה החזקה מכולן,
‫הפכה לשומרת הביצות.
‫מליפיסנט נהגה לשוטט לבדה, ‫ולפעמים תהתה היכן סטפן נמצא,
‫מאחר שמעולם לא הבינה את ‫חמדנותם וקנאתם של בני האדם.
‫אך נגזר עליה ללמוד.
‫כי מלך בני האדם שמע ‫על כוח המתעצם בביצות,
‫וביקש להרוס אותו.
‫שומרים, עצור!
‫הנה הן!
‫הביצות המסתוריות ‫שאיש אינו מעז לחדור לשטחן
‫מפחד היצורים המכושפים ‫האורבים בתוכן.
‫ואני אומר, בואו נחסל אותם!
‫עצרו במקומכם!
‫מלך לא יקבל פקודות ‫מפיה מכונפת!
‫איני רואה בך מלך!
‫הביאו לי את ראשה.
‫גדוד!
‫התקפה!
‫קומו ובואו לעמוד לצדי!
‫אלו היצורים האפלים! ‫-היצורים האפלים!
‫הסתער!
‫אתה!
‫אל המלך!
‫לא תזכה בביצות!
‫לא כעת, ולא לנצח! ‫אתה...
‫כשהוכתרתי למלך,
‫הבטחתי לבני עמי שיום אחד
‫נכבוש את ארץ הביצות ‫ואוצרותיה.
‫כל אחד מכם...
‫נשבע אמונים לי ולמטרה הזו.
‫הוד מלכותך.
‫הובסנו בקרב.
‫האם זו תהיה המורשת שלי?
‫אני רואה אתכם ממתינים למותי.
‫זה לא ייקח עוד זמן רב.
‫ומה אז? אני אבחר יורש ‫שישב על כס מלכותי וידאג לבתי.
‫מי מביניכם ראוי ‫להרוג את היצור המעופף,
‫לנקום את נקמתי,
‫ולאחר מותי, הוא יזכה בכתר.
‫מליפיסנט... מליפיסנט!
‫אז איך החיים עם בני האדם?
‫מליפיסנט, באתי להזהיר אותך. ‫הם רוצים להרוג אותך.
‫דבר לא יעצור את המלך הנרי.
‫אנא, את מוכרחה לבטוח בי.
‫הם דיברו על דברים רבים, ‫והשנים התפוגגו.
‫והיא סלחה לסטפן, ‫לשטויות ולשאיפות שלו,
‫והכול חזר להיות כמו פעם, מזמן.
‫את צמאה?
‫מליפיסנט?
‫מה זה?
‫נקמתי את נקמתך, מלכי.
‫היא הובסה?
‫יפה מאוד, בני. ‫עשית מה שאחרים פוחדים לעשות.
‫אתה תזכה בגמולך.
‫אעשה כמיטב יכולתי ‫להיות לך ליורש ראוי, הוד מעלתך.
‫תפסתי אותך!
‫ציפור מרושעת. ‫-לאדם.
‫זה שד!
‫מה עשית לגופי היפה? -היית מעדיף ‫שאניח לו להכות אותך למוות?
‫אני לא בטוח. ‫-הפסק להתלונן. הצלתי את חייך.
‫סלחי לי.
‫מה שמך? ‫-דיאבל.
‫ובתמורה לחיי, אהיה משרתך.
‫כל מה שתזדקקי לו.
‫כנפיים.
‫ארצה שתהיה לי לכנפיים.
‫אני מציג בפניכם ‫את הראשון בשושלתו,
‫הוד מעלתו המלך סטפן.
‫הוא עשה לי את זה ‫כדי שיוכל להיות מלך.
‫מה עכשיו, גברתי?
‫הכנפיים שלה!
‫זו בת!
‫-זו בת!
‫ובכן?
‫לא ראיתי דבר. ‫אך הייתה...
‫מה?
‫תינוקת.
‫למלך סטפן ולמלכה נולדה בת.
‫תהיה הטבלה.
‫אומרים שזו תהיה חגיגה גדולה.
‫חגיגה גדולה. לכבוד התינוקת.
‫כמה נפלא.
‫אורחים מכל המינים ‫הגיעו לטקס ההטבלה.
‫אפילו שלוש פיות, ‫שרצו להביא שלום ואחווה.
‫תראו, הנה התינוקת! ‫-אני אוהבת תינוקות!
‫תתרכזו, בבקשה. ‫אני לא אגיד לכן שוב.
‫ברכות, הוד מעלתך.
‫אני נוטגראס, ‫אחת מפיות הביצות.
‫אני פליטל, אדוני המלך. ‫-ואני טיסלוויט, הוד מלכותך.
‫הן הביאו מתנות לבתנו.
‫אלו אינן מתנות רגילות, ‫אתם מבינים,
‫כי אנחנו יצורים קסומים. ‫-ומסתדרות מצוין עם ילדים.
‫יהי כן.
‫אורורה המתוקה, ‫אני מעניקה לך את מתנת היופי.
‫רצוני הוא שלעולם ‫לא תחושי עצבות, אלא רק אושר,
‫כל ימי חייך.
‫תינוקת מתוקה, ‫אני מאחלת לך שתמצאי...
‫מליפיסנט! ‫-מליפיסנט!
‫יפה, יפה.
‫איזה אירוע זוהר, המלך סטפן.
‫בני מלוכה, אצילים, עשירים ו...
‫כמה מקסים...
‫אפילו פשוטי עם.
‫עליי לומר, חשתי נסערת מאוד ‫שלא קיבלתי הזמנה.
‫אינך רצויה פה.
‫אוי לי. איזה מצב לא נוח.
‫לא נעלבת?
‫כלל לא.
‫וכדי להראות ‫שלא באתי בכוונה רעה...
‫גם אני אעניק שי לילדה.
‫לא! איננו רוצים במתנתך!
‫התרחקי מהנסיכה! ‫-כן, התרחקי!
‫הקשיבו היטב, כולכם.
‫הנסיכה אכן תגדל בחן וביופי
‫וכל אשר יראה אותה, ‫יאהבה.
‫זו מתנה נהדרת.
‫אל תעשי את זה.
‫אבל...
‫לפני שקיעת החמה ‫ביום הולדתה ה-16,
‫היא תידקר באצבעה ‫ממחט גלגל טווייה...
‫ותשקע בתרדמת מוות.
‫תרדמת שממנה לא תתעורר לעולם.
‫מליפיסנט, אל תעשי זאת, ‫אני מתחנן.
‫התחנונים שלך מוצאים חן בעיניי.
‫עשה זאת שוב.
‫אני מתחנן בפנייך.
‫טוב.
‫הנסיכה תוכל להתעורר ‫משנת המוות שלה,
‫אבל רק על ידי נשיקה ‫של אהבת אמת.
‫זו קללה שתתקיים לנצח!
‫אין כוח בעולם שישנה זאת.
‫המלך סטפן הורה לאנשיו ‫להחרים כל גלגל טווייה בממלכה.
‫הגלגלים נשברו ונשרפו ‫כדי שלא ישמשו עוד לעולם,
‫ונזרקו לצינוק ‫העמוק ביותר בטירה.
‫הוא הפקיד בחשאי את הילדה ‫לקסמי הפיות,
‫שייקחו אותה למקום מסתור מרוחק ‫למשך 16 שנים ויום.
‫סטפן הסתגר ‫מאחורי חומות טירתו,
‫בעוד חייליו נפוצו לכל עבר ‫במרדף אחר מליפיסנט.
‫אבל היא הקימה חומות משלה,
‫כדי שהביצות לא יסבלו שוב לעולם ‫ממגעו של בן אנוש.
‫והיא התבוססה בצער ‫שהביאה הקללה שלה.
‫הפיות החלו במשימתן לגדל ‫את אורורה בבית קטן ונעים ביער.
‫לא. זהו זה? ‫-זה נראה נורא.
‫בואו.
‫אנחנו צריכות תינוקת קטנה יותר. ‫-או גוף גדול יותר.
‫לא, מה שאנחנו צריכות ‫זו תחפושת טובה.
‫למה את מתכוונת? ‫-אנחנו צריכות להשתלב בסביבה!
‫אנחנו צריכות להיות מספיק גדולות ‫כדי לטפל בתינוקת.
‫אז בואו, בנות.
‫היכון... ‫אחת, שתיים, שלוש, לגדול!
‫זה הצליח. ‫-זה נחמד.
‫איש לא ישאל שאלות. ‫אנחנו כבר לא פיות.
‫אנחנו שלוש כפריות שמגדלות ‫את הילדה היתומה ביער.
‫אז... לא נעוף יותר.
‫לא נעוף? -לא, ובלי קסמים. ‫-בלי קסמים? -שמעת אותי.
‫אנחנו באמצע שום מקום. ‫-לפחות איש לא ימצא אותנו כאן.
‫הנה את. למה את תמיד מתחבאת? ‫בואי, זהו זה.
‫היא כל כך מכוערת. ‫זה כמעט מעורר רחמים.
‫אני שונאת אותך. מפלצת.
‫אולי הפיות לא היו ‫כשירות במיוחד למשימה.
‫למה היא בוכה? ‫-אולי היא רעבה.
‫אז תאכילי אותה.
‫"תינוקת רעבה..."
‫הנה לך! בבקשה!
‫היא תמות ברעב ‫כששלוש אלו מטפלות בה.
‫די...
‫זה מדגדג...
‫מה? ‫-רימית! -ראיתי את זה.
‫נתחיל מחדש. -איך שאת רוצה. ‫-עז נפוחה וחמדנית!
‫עז נפוחה!
‫תפסיקי עם זה.
‫אני לא עושה כלום.
‫מישהי עושה את זה. ‫-לא אני.
‫שתיכן מסדרות אותי ‫ואני לא אסבול את זה!
‫תפסיקו!
‫מים...
‫הכול באשמתכן!
‫בחייך. זה מצחיק.
‫עם חלוף הימים, ‫אפלה השתלטה על לבו של סטפן.
‫הרצון לנקמה ותחושת הרדיפה ‫הלכו וגברו בו.
‫שרפו הכול!
‫אש!
‫שחרר!
‫אכזבת אותי.
‫אי אפשר לשרוף את החומה! ‫היא עמידה בכול.
‫דבר אינו עמיד בכול!
‫לא החומה, ‫לא מליפיסנט!
‫אפילו לא הקללה שלה!
‫קראו לנפחים.
‫את!
‫תראה, המפלצת הקטנה ‫עומדת ליפול מהצוק.
‫מה?
‫שלום.
‫לכי מפה. לכי.
‫לכי.
‫אני לא אוהבת ילדים.
‫בידיים...
‫לכי לך...
‫כפי שאמרה מליפיסנט, ‫אורורה אכן גדלה, בחן וביופי.
‫ציפור יפה.
‫הרחק מהארמון המפואר ‫שאותו לא זכרה.
‫וכשהעונות התחלפו, והפרחים צמחו, ‫כך גם היא.
‫שלום... זהו...
‫היא תהתה לגבי ‫העולם הסובב אותה...
‫והשוכן מעבר ‫לחומת הקוצים המאיימת.
‫מפלצת קטנה וסקרנית.
‫אבל היא לא הייתה היחידה ‫שרצתה לעבור את החומה.
‫תראה.
‫זו היא? זו מליפיסנט? ‫-אני לא יודע.
‫הבא לי אותם.
‫זו סתם נערה כפרית מטופשת.
‫ברחו!
‫זו היא! ‫-זו היא!
‫איך יכולת לעשות לי את זה?
‫אמרת כל מה שאצטרך. ‫-כן, אבל לא כלב.
‫זה היה זאב, לא כלב. ‫-זה אותו הדבר!
‫הם מלוכלכים, מרושעים ‫והם צדים ציפורים.
‫בסדר, בפעם הבאה ‫אהפוך אותך לתולעת.
‫אני אהיה תולעת, בשמחה. ‫רק לא כלב מלוכלך ומסריח...
‫אני תוהה...
‫אני יודעת שאת שם. ‫אל תפחדי.
‫אני לא מפחדת.
‫אז בואי צאי.
‫אך אז את תפחדי.
‫אני לא אפחד.
‫אני יודעת מי את.
‫אכן?
‫את הפיה הסנדקית שלי!
‫מה? ‫-הפיה הסנדקית שלי.
‫השגחת עליי כל חיי.
‫תמיד ידעתי שאת בסביבה.
‫איך? -הצל שלך, ‫הוא עקב אחריי מאז שהייתי קטנה.
‫לכל מקום שהלכתי, ‫הצל שלך היה תמיד אתי.
‫אני זוכרת אותך. ‫ציפור יפה.
‫זה דיאבל.
‫שלום, אורורה.
‫אני מכיר אותך מאז שנולדת.
‫זה בדיוק כמו שדמיינתי!
‫זה כל כך יפה! ‫תמיד רציתי לבוא...
‫לילה טוב, מפלצת.
‫אתן לועגות לי. ‫אני יודע מה אתן עושות.
‫אני יודע בדיוק מה אתן עושות.
‫מלכי? ‫המלכה ביקשה שאקרא לך.
‫הנח לי.
‫מלכי, היא חולה. האחיות חוששות ‫שלא תחזיק מעמד עד הבוקר.
‫אינך רואה שאנו ‫מנהלים כאן שיחה?
‫כשהקללה לא תצא לפועל, ‫מליפיסנט תבוא לנקום בי.
‫וביום הזה, אהיה מוכן.
‫הן כל כך יפות.
‫אני חוזרת בי מן הקללה. ‫שתיעלם לעד.
‫אני חוזרת בי מן הקללה! ‫שתיעלם לעד!
‫זו קללה שתתקיים לנצח... ‫אין כוח בעולם שישנה זאת...
‫לכל אנשי הפיות יש כנפיים?
‫לרוב יש.
‫אם כן, למה לך אין?
‫הפיות האחרות עפות.
‫היו לי פעם כנפיים, גנבו אותן ממני.
‫וזה כל מה שאומר בעניין.
‫באיזה צבע הן היו? ‫הן היו גדולות?
‫גדולות כל כך ‫שנגררו מאחוריי כשהלכתי.
‫והן היו חזקות. הן נשאו אותי ‫מעל העננים ואל הרוחות.
‫הן מעולם לא כשלו, ‫אף לא פעם אחת.
‫יכולתי לבטוח בהן.
‫היא באה. היא באה.
‫איפה הפועלים שלך?
‫במיטות, הוד מעלתך. ‫-החזר אותם מיד לעבודה.
‫הם מותשים, מלכי, אבל אדאג ‫שיתחילו לעבוד שוב עם שחר.
‫אני צריך שיחזרו לעבודה עכשיו. ‫-אלו השעות הקטנות של הלילה.
‫כן.
‫אכן, אלו השעות הקטנות.
‫אז תעיר אותם.
‫מלכי?
‫תעיר אותם! שיחזרו מיד לעבודה! ‫הזמן אוזל! מהר!
‫אורורה.
‫בואי הנה.
‫שבי.
‫יש משהו שעליי לומר לך. ‫-מה הדבר?
‫יש רוע בעולם הזה.
‫ואיני יכולה להגן עלייך מפניו.
‫כמעט מלאו לי 16 שנה, סנדקית. ‫אני יכולה לדאוג לעצמי.
‫אני מבינה.
‫אך זה לא מה שרציתי לומר לך. ‫-יש לי תכנית.
‫כשאהיה גדולה, אחיה פה, ‫בביצות, אתך.
‫ואז נוכל לדאוג זו לזו.
‫אינך צריכה לחכות שתהיי גדולה. ‫את יכולה לחיות פה עכשיו.
‫אז כך יהיה.
‫אני אישן בעץ, ‫אוכל פירות ואגוזים,
‫וכל אנשי הפיות יהיו ידידיי.
‫אהיה מאושרת פה כל חיי.
‫מחר אספר לדודות שלי.
‫נתראה מחר.
‫אני כל כך מתרגשת!
‫"דודות, אני כמעט בת 16, ‫אני רוצה לחיות את חיי."
‫לא. "אני אוהבת אתכן מאוד... ‫אבל הגיע הזמן להיפרד.
‫"הייתן טובות מאוד אליי, ‫חוץ מאותה הפעם
‫"שהאכלתן אותי בטעות בעכבישים."
‫שלום.
‫סליחה שאני מפריע לך, ‫אני בדרכי לטירתו של המלך סטפן,
‫והלכתי לאיבוד.
‫תוכלי לעזור לי?
‫אני מצטער, זו אשמתי. ‫מיהרתי...
‫סלחי לי.
‫היא בכיוון הזה.
‫הטירה.
‫איך קוראים לך? ‫-פיליפ.
‫שלום, פיליפ.
‫ולך?
‫אורורה.
‫שלום, אורורה.
‫שמחתי מאוד להכיר אותך ואני ‫מתנצל שוב על היותי גולם מגושם.
‫סלחתי.
‫זה טוב.
‫מוטב שאלך.
‫שלום.
‫האם תחזור בדרך הזו?
‫דבר לא יעצור בעדי.
‫אז אראה אותך בקרוב. ‫-בקרוב מאוד.
‫שלום, פיליפ. ‫-שלום. בינתיים.
‫תפסיק עם זה.
‫ובכן? הנער הזה הוא התשובה.
‫לא, דיאבל.
‫כן! נשיקה של אהבת אמת, זוכרת? ‫היא תסיר את הקללה.
‫נשיקה של אהבת אמת? ‫עדיין לא הבנת?
‫קיללתי אותה כך ‫מפני שאין דבר כזה.
‫כך את אולי חושבת, אבל...
‫מה עם אורורה?
‫הבחור הזה עשוי להיות ‫הסיכוי היחיד שלה.
‫זה הגורל שלה, בכל מקרה.
‫קדימה, תהפכי אותי ‫למה שאת רוצה.
‫ציפור, תולעת. כבר לא אכפת לי.
‫אני כל כך שמחה ‫שאנחנו עוזבות מחר.
‫את לא עוזבת מחר.
‫מחר יום הולדתה ה-16 של אורורה.
‫וסטפן אמר לנו להחזיר אותה ‫למחרת יום ההולדת שלה.
‫לא. הוא אמר ביום ההולדת שלה.
‫לא, למחרת יום ההולדת שלה.
‫באותו יום. ‫-למחרת.
‫באותו יום... ‫-למחרת...
‫די!
‫מה?
‫איך יכולת?
‫אני צריכה לדבר אתכן על משהו. ‫-כן, מותק. מה העניין?
‫אני מצטערת שעליי לומר לכן זאת. ‫אך מחר ימלאו לי 16.
‫כן...
‫אני עוזבת את הבית.
‫הקשיבי, גברתי הצעירה,
‫לא ביליתי 16 שנה בצריף העלוב ‫עם שתי הטיפשות האלו...
‫שקט! כדי שתוכלי ‫להרוס את זה ביום האחרון.
‫אנחנו מחזירות אותך לאבא שלך...
‫לאבא שלי?
‫אמרתן לי שההורים שלי מתו.
‫אני חושבת שכדאי שתשבי רגע.
‫פיה סנדקית!
‫אני כאן.
‫מתי התכוונת לגלות לי ‫שאני מקוללת?
‫זה נכון?
‫אכן.
‫הדודות שלי אמרו ‫שהייתה זו פיה רעה.
‫אני לא זוכרת את שמה.
‫הן אמרו...
‫זה היה... ‫-מליפיסנט.
‫זו את?
‫את מליפיסנט?
‫לא! אל תיגעי בי.
‫את כל הרוע בעולם!
‫זו את!
‫מצא את הבחור!
‫אני רוצה את כל החיילים ‫באגף המזרחי.
‫ואל תציבו שומרים בשער. ‫אני רוצה שתיכנס בקלות.
‫סליחה על ההפרעה, אדוני המלך.
‫מצאנו את הפרחחית הזו בשער. ‫היא טוענת שהיא הנסיכה.
‫אבא. זו אני, אורורה!
‫את נראית בדיוק כמו אימא שלך.
‫הן החזירו אותך יום לפני המועד. ‫אמרתי לשלוש הטיפשות האלה!
‫תנעלו אותה בחדר, קדימה.
‫הכינו את החיילים, מליפיסנט בדרך.
‫איזה כיף להיות קטנה שוב!
‫תראו את כפות הרגליים שלי!
‫אני אוהבת את כפות הרגליים ‫הזערוריות שלי!
‫שימו לב, אנחנו מוכרחות ‫למצוא את אורורה!
‫המלך יערוף את ראשינו!
‫חכי!
‫נסיכה!
‫אני מחפש נערה. ‫-כמובן.
‫אני זקוקה לסוס.
‫הנסיכה תשקע בשנת מוות...
‫אורורה...
‫קדימה, דיאבל.
‫מהר יותר, דיאבל! מהר!
‫היא תידקר באצבעה ‫ממחט גלגל הטווייה...
‫ותשקע בתרדמת מוות.
‫אין כוח בעולם שישנה זאת.
‫זה נעשה.
‫הם הסירו את השמירה. ‫הוא מחכה לך בפנים.
‫אם ניכנס לטירה הזו, ‫לא נצא ממנה בחיים.
‫אז אל תבוא. ‫זו לא המלחמה שלך.
‫תודה רבה.
‫"אני צריכה אותך, דיאבל.
‫"אני לא יכולה לעשות את זה ‫בלעדיך, דיאבל".
‫אני שומעת אותך.
‫תראו אותה.
‫תראו מה עשיתן.
‫היא רק ישנה.
‫היא רק ישנה, את אומרת.
‫היא רק ישנה.
‫היא רק ישנה... לנצח!
‫מה עם הנשיקה? ‫-כן, נשיקה של אהבת אמת!
‫אהבת אמת אינה קיימת.
‫אבל זה הסיכוי היחיד שלה, ‫הוד מעלתך.
‫גברתי.
‫מה נעשה? ‫-לא נוכל לוותר, מה? קדימה, בנות.
‫אנחנו אפילו לא יודעות ‫איפה להתחיל!
‫אהבת אמת לא נופלת כך סתם ‫מן העצים, אתן יודעות.
‫סלחו לי.
‫למבוכתי הרבה, ‫איני יודע היכן אני.
‫בטירה של המלך סטפן.
‫כאן הייתי אמור להיות.
‫מוזר שאיני זוכר כיצד הגעתי לכאן. ‫-מדוע באת?
‫אבי שלח אותי אל המלך.
‫מי זה אבא שלך? ‫-המלך ג'ון מאולסטד.
‫נסיך!
‫אורורה.
‫הוא מכיר אותה.
‫למה היא ישנה?
‫היא לכודה בכישוף.
‫היא יפהפייה, הלוא כן?
‫הנערה היפה ביותר שראיתי מימיי.
‫אתה רוצה לנשק אותה?
‫מאוד.
‫אז קדימה!
‫איני מרגיש בנוח.
‫אני בקושי מכיר אותה, ‫נפגשנו רק פעם אחת.
‫לא שמעת על אהבה ממבט ראשון? ‫נשק אותה!
‫קדימה!
‫כישוף, אמרתן?
‫נשק אותה!
‫לא עשית את זה כמו שצריך!
‫זו אמורה להיות ‫נשיקה של אהבת אמת!
‫הייתי בטוחה שזה הוא. ‫-מה אתן עושות?
‫חייבים להמשיך לחפש.
‫אמרתי לך.
‫לא אבקש את סליחתך,
‫כי מה שעשיתי לך ‫הוא בלתי נסלח.
‫השנאה והרצון לנקמה ‫עיוורו אותי.
‫אורורה המתוקה.
‫גזלת את מה שנותר מלבי. ‫וכעת איבדתי אותך לעד.
‫אני נשבעת שכל עוד אני חיה ‫דבר לא יפגע בך.
‫ובכל יום ויום ‫אתגעגע לחיוכך.
‫שלום, פיה סנדקית.
‫שלום, מפלצת.
‫זוהי אהבת אמת.
‫היא פה, מלכי.
‫האם נחזור לביצות כעת?
‫אם זהו רצונך.
‫לא!
‫הפסיקו! ‫-התרחקי!
‫לא!
‫לדרקון.
‫רוצי, אורורה!
‫מספיק!
‫מה ההרגשה?
‫להיות פיה בלי כנפיים,
‫בעולם שאינך שייכת אליו?
‫הרגו אותה! ‫הרגו אותה!
‫תירו בה!
‫לא!
‫זה נגמר.
‫מליפיסנט פירקה את חומת הקוצים ‫שלה, והסירה את הכתר.
‫היא הזמינה את אורורה ‫לראות איך היו הביצות פעם,
‫לפני זמן רב.
‫כשמליפיסנט הייתה ילדה ‫ולבה מלא באושר.
‫כי כעת היה כך שוב.
‫אבל זה לא היה הכול.
‫הנה היא. ‫מהר, הם מחכים.
‫חכו לי!
‫אנחנו מעניקות את הכתר הזה ‫לאורורה הקטנה שלנו,
‫שלמענה ויתרנו על ‫השנים הטובות בחיינו...
‫לא חשוב.
‫הממלכות שלנו התאחדו.
‫קבלו את המלכה.
‫אתם רואים, ‫הסיפור אינו בדיוק כפי שסיפרו לכם.
‫ואני יודעת, כי אני זו שקראו לה ‫"היפהפייה הנרדמת".
‫בסוף, הממלכה שלי התאחדה ‫לא בזכות גיבור או רשע,
‫כפי שנאמר באגדה,
‫אלא בזכות מי שהייתה ‫גיבורה ומרשעת.
‫ושמה היה מליפיסנט.
‫במאי: רוברט סטרומברג
‫תרגום והפקת כתוביות: ‫אולפני אלרום
‫אנג'לינה ג'ולי
‫שרלטו קופלי
‫אל פנינג
‫סם ריילי